Автор distylleЧас читання 10 хв.Перегляди876Опубліковано
Останній місяць відносини між Україною та Росією на межі великої війни. Медіа та західна розвідка регулярно повідомляють про велике скупчення військ біля українських кордонів. Зустріч президентів США та Росії, яка мала зняти напруження, не дуже змінила ситуацію: тепер Кремль висунув низку вимог до НАТО, серед яких вихід військ альянсу зі Східної Європи. Публічних гарантій ненападу на Україну Володимир Путін не дає.
Журналіст Роман Губа спеціально для Заборони поїхав до Сумської області, на кордон із Росією, аби зрозуміти, як живуть мешканці цього регіону в очікуванні війни.
На Сумщині час від часу можна натрапити на постаменти з танками уздовж доріг — це пам’ятники Другій світовій війні. Але з іншого боку кордону продовжує рухатися справжня військова техніка, а українські прикордонники тим часом будують протитанкові рови. Серед усіх українських областей у Сумської найдовший кордон з РФ — близько 600 кілометрів, з яких сто проходять через річки та болота. Як кажуть місцеві, від Сум до кордону «кілометрів тридцять», або «рукою подати». Один із міських проспектів навіть називається Курським — і веде він саме у бік Росії.
У самому місті майже немає натяків на можливість війни: горить вогнями новорічна ялинка в центрі, місто виходить із «червоної зони» карантину, починає ходити потяг «Слобожанський експрес», який сполучить Сумщину із Луганською та Харківською областями. «Вербує Росія?» — грізно питає білборд із зображенням російського паспорта. На автовокзалі стоять десятки маршруток Суми — Познань та Суми — Катовіце.
Декілька волонтерок паралельно працюють у власному ательє, але самі кажуть, що багато грошей там не заробиш. «Мені чоловік каже: «Кидай своє волонтерство», — розповідає одна з них. «Але якось домовляєтесь?» — питаю.
«Домовляємось, але він сам військовий, — відповідає вона. — Він вважає, що зарплати вистачає, і хлопці можуть самі все купити. А потім покладу в посилку для нього теплу жилетку — так йому приємно».
Фото: Іван Чернічкін / Заборона
Фото: Іван Чернічкін / Заборона
Галина, бібліотекар села Біловоды.
Фото: Іван Чернічкін / Заборона
Галина, бібліотекар села Біловоды.
Фото: Іван Чернічкін / Заборона
Фото: Іван Чернічкін / Заборона
Наразі клуб готується відзначати Новий рік — буде святкова програма на вулиці в день, коли до села приїжджає «базар». І зараз, і 2014-го року, за словами жінок, у селі живуть мирно. Хіба що тепер найчастіше стали їздити українські прикордонники. «Живемо тихо, нас росіяни не бачать, і ми їх не бачимо». «У мене зять вісім років уже в АТО [зона ООС], — каже Галина. — Був на першій лінії, зараз на другій. І син служив. Нині із села нікого на війні немає. Був один хлопець, якого сильно поранило, але, дякувати Богу, ніхто не загинув».
Ніхто з мешканців Біловодів та сусідніх сіл не говорить про кордон як про якусь проблему. Більше емоцій викликає ціна на газ. Село газифікували близько десяти років тому, і газ обходиться мешканцям дуже дорого. Сусідні села Стара та Нова Журавка виглядають навіть вигідніше на тлі Біловодів, бо там газу немає. Топлять по-старому — дровами, а ось вугілля зараз, кажуть, дістати складно. «Ви не забувайте, що тут люди і Росію дивляться — не лише українське, — каже чоловік, який пиляє бензопилою дрова біля місцевого храму. — Ми в політику не ліземо, а що людей розділили — це погано. Ми намагаємось жити мирно і з росіянами, і з українцями».
Чоловік назвався Володимиром. Він продовжує, зачепивши тему переміщення російських військ: «Вони на своїй території, — каже він. — А НАТО сюди вступає — це не агресія? Кораблі пливуть. Навіщо заборонили російські канали?».
Стабільно та контрольовано
«Ситуація на українсько-російській ділянці кордону на Сумщині залишається стабільною та контрольованою, — переконує начальник пресслужби Сумського прикордонного загону Роман Ткач. — У полі зору прикордонників безпосередньо на кордоні ми не фіксували жодного руху російських військ. Що відбувається глибше, у тилу, — це питання до інших державних органів, які збирають таку інформацію». Ткач розповідає, що у 2015 році постановою уряду України було закрито дев’ять з одинадцяти місцевих пунктів пропуску через кордони. А в березні 2020-го через пандемію коронавірусу закрили взагалі всі прикордонні пункти крім двох: Юнаківки та Бачівська. У результаті в селах, де Росію з Україною може розділяти одна вулиця, тепер потрібно робити гак у десятки кілометрів до найближчого пункту переходу.
Так само спокійний і майор Костянтин Сипченко, командир окремого батальйону територіальної оборони міста Суми. «Сумська область не має стратегічного значення. Насамперед вона дуже проблематична через географію місцевості — річки, болота, — і дуже незручна для наступу, — по-військовому коротко каже він. — Зараз про агресію розмов немає, але ми готуємось. Хочеш миру — готуйся до війни».